אבדתו+ואבידת+אביו

היא משלנו מתניתין: אבדתו ואבדת אביו- אבדתו קודמת ...גמרא: מנא הני מילי? (מהיכן לומדים זאת) אמר רב יהודה אמר רב: 'אמר קרא "אפס כי לא יהיה בך אביון" שלך קודם לשל כל אדם.' ואמר רב יהודה אמר רב: 'כל המקיים בעצמו כך סוף בא לידי כך'... (בבא מציעא דף לג.)הגמרא פותחת בשאלה מהיכן לומדים שאבדתו של אדם קודמת לאבידת אביו או רבו. תשובת הגמרא היא "אפס כי לא יהיה בך אביון"- קודם כל אדם צריך לדאוג לאבדותיו ולקנייניו הפרטיים לפני שהוא דואג לקנייני אחרים. ואולם אותם האמוראים שמסבירים כך ,אומרים משפט נוסף. מי שיקיים את הדין הזה –סופו שבעצמו יגיע למצב של עוני או למצב שקנייניו אובדים לו. אז מה לעשות?! איזה משפט הוא הנכון יותר? שאלה דומה מצאנו לפני מספר דפים (ל:) "אמר ר' יוחנן לא חרבה ירושלים אלא על שדנו בה דין תורה... שהעמידו דיניהם על דין תורה ולא עבדו לפנים משורת הדין:". כלומר יש דין שהוא הנכון- הצדק, ההלכה. אולם למרות זאת מצופה מבעלי הדין והדיינים לוותר על הצדק המוחלט בדינם הפרטי (המקרה הספציפי שלהם) על מנת ליצור מצב של שלום ( ועיינו סנהדרין דף ו: )- שהוא אולי צדק רחב יותר וכולל יותר (צדק חברתי). אכן במשנתנו הדין הוא שאדם קודם לאחרים, אך מי שפועל רק לעצמו ולא מביט לצדדים, לאנשים שסביבו- סופו שיהיה עני ואביון ויאבד את קנייניו הרוחניים והגשמיים. כיוון שהוא מנותק מהחברה. אותו מתח בין אדם לעצמו ובין יחסו לאחרים מתואר בכמה משניות במסכת אבות (א,יד/ב,ט/ד,ו ועוד). בפרק ב' משנה ט', אומר רבן יוחנן בן זכאי, שראה בעיניו את חורבן ירושלים(שעליו דיבר ר' יוחנן) והצליח להמשיך את עולם התורה והמסורת ביבנה: "אם למדת תורה הרבה אל תחזיק טובה לעצמך כי לכך נוצרת". נראה שריב"ז דורש מהאדם שלומד תורה שלמד הרבה תורה, שלא אצלו ולעצמו יחזיק את כל הטובה (התורה) שיש לו, אלא יעבירה לאחרים. כי לכך נוצרת- נוצרת כדי לחיות עם בני אדם ולתת להם ממה שאתה זכית לדעת. (ומי שמלמד לאחרים עוזרים לו ללמוד וללמד). אולי לפי ההגיון והדין היה צריך שכל אחד שעמל ויגע בתורה ישאיר אצלו את זכויותיו (טובותיו)- אך לא! לומד התורה מחוייב למסור לאחרים ולשתף אחרים בפירות עמלו.
 * [[image:רחל_כוכבא.jpg width="123" height="105"]] ||  ||
 * || __**אבדתו ואבדת אביו/ רחל כוכבא, בוגרת מחזור תשס"ח, לומדת השנה במגדל עוז**__
 * ועוד נק' למחשבה..."אשרי מי שגדל בתורה ועמלו בתורה ועושה נחת רוח ליוצרו" (עיינו במסכת אבות ג' י'.) ||
 * || include component="comments" page="אבדתו ואבידת אביו" limit="10" ||